Urameresc de multi ani metoda Dalcroze si stiu ca ofera o alternativa extraordinara in ceea ce priveste educatia muzicala in randul copiilor si al adultilor.
In toamna anului trecut chiar am participat la un seminar organizat de coordonatorul Adriana Aush, si mi s-a parut relevator, asa ca anul acesta, de cum am vazut ca se va tine la Bucuresti Cursul Intensiv de vara, m-am si inscris.
CURSUL INTENSIV DE VARĂ DALCROZE - MUZICĂ, SOLFEGIU, IMPROVIZAȚIE MUZICALĂ este un program unic, deschis în premieră în România în urma parteneriatului cu Institutul Jaques-Dalcroze Geneva. Programul este organizat de UNMB, în parteneriat cu Institutul Jaques-Dalcroze Geneva și Asociația Cultură prin Muzică.
Stiam din descrierea cursului ca voi experimenta diferite fațete ale pedagogiei muzicale de tip activ Dalcroze: exerciții de concentrare, coordonare, reacție, expresie, dezvoltare corporală prin și pentru muzică, sugestii muzicale pentru dezvoltarea și îmbogățirea percepțiilor corporale. Structura sa este articulată în jurul celor trei materii specifice pedagogiei Jaques-Dalcroze: ritmica Jaques-Dalcroze, solfegiul și improvizația muzicală.
Mi-am zis ... o sa ma descurc de minune, voi fi ochi si urechi si voi lua din mers tot ceea ce ni se preda.
Prima zi a inceput cu peripetii: nu am citit atent mesajul cu privire la sala in care se tine cursul, am si fost ghidata gresit de un domn de la administratie, astfel ca am ajuns la curs cam la o ora de cand incepuse. Pe fata profului si a colegelor era o privire de genul: "tu de unde ai aparut?".
Am intrat direct in paine si m-am aliniat cu colegele de grup, colege care se si cunosteau, ele fiind deja in anul 1-2-3 de curs. Erau deci familiarizate cu tot ce se intampla acolo. In mintea mea se auzea adesea: "ce caut eu aici?".
Pe toata perioada cursului, am lucrat cu 3 coordonatori: Jean Marc Aeschiman (directorul programului Cerificatului Dalcroze in Romania), Tamae Gennai (profesor de muzica si ritmica la Institutul Dalcroze din Geneva), si Simona Paraschivu (profesor de dans clasic si dans contemporan).
Majoritatea cursurilor le-am tinut cu Jean Marc, un pedagog extraordinar, de la care am auzit atat de multe lucruri frumoase, incat uneori ramaneam cu gura cascata. Desi are o varsta inaintata, energia si vibe-ul lui intreceau cu mult toata enegia intregului grup, iar ce am apreciat cel mai mult la el, a fost faptul ca niciodata nu a trecut la un alt exercitiu, fara a se asigura ca toate am inteles ce am lucrat anterior.
Cu Simona Paraschivu am lucrat pe partea de dans, coregrafie si improvizatie. Evident ca ma asteptam sa ne miscam putin stanga/dreapta si sa facem cativa pasi de dans. Ei bine, m-am lasat dusa de val, explorand toate propunerile Simonei Paraschivu, pe care o admiram continuu. Este o profesoara dedicata, blanda, carismatica, cu o prezenta care umple sala prin miscarile si atitudinea ei (pana sa lucrez ceea ce ne arata, ii admiram modul elegant in care se misca). Chiar si la cursurile Simonei am simtit ca mi-am depasit cu mult limitele, si din nou, in mintea mea auzem: "chiar fac eu asta?".
In ultimele 2 zile, in cursurile noastre a fost integrata si Tamae, o profesoara super implicata care imprastie energie prin toti porii. Modul in care ne-a dirijat la cursul de improviztie vocala, pe cele care nu stapaneam bine (sau deloc) un instrument muzical, m-a fascinat. A reusit sa creeze mici piese, mici pasaje pe voci, folosind niste tehnici cu care eu nu am lucrat niciodata. Din nou am fost scoasa din zona de confort si m-am simtit stangace, insa am incercat sa ma bucur de orice lucru nou mi se propunea.
Dupa 5 zile intense de lucru (plecam la 7 dimineata, reveneam la 21.00), corpul meu nu mai stia sa raspunda la comenzi. Mergeam robotic si aveam asa mare febra musculara, ca ma durea corpul chiar si in somn.
Pentru mine, aceasta experienta a fost revelatoare! Pe langa faptul ca am reusit lucruri de care nu ma simteam capabila vreodata, am invatat lectii pretioase de la profesionisti, de care sigur voi tine cont intreaga viata, atat pe plan personal, cat si pe plan profesional.
In septembrie 2023, mi s-a propus sa ma alaturi gradinitei Montessori Class Preschool, cu optionalul Music class. Avand o perioada aglomerata, cu multe proiecte in curs, am fost destul de rezervata in a raspunde afirmativ, insa atat de frumos au decurs discutiile telefonice/via email, incat am stiut dinainte de a ajunge fizic in gradinita, ca am de-a face cu oameni buni.
Prima oara am tinut un demo la cele 2 sedii din Chiajna, si va spun sincer, a fost dragoste la prima vedere atat intre mine si copii, cat si intre mine si cadrele didactice.
Am intrat cu emotii in gradinite, pentru ca asa cum copiii se tem de medii si oameni noi, la fel ma simteam si eu. Insa stiti ce au facut colegele mele din gradinita? M-au primit cu blandete si m-au acomodat exact asa cum fac cu copiii care iau prima oara contact cu colectivitatea.
Dupa scurta vreme, m-am simtit de-a casei, si faptul ca am legat o relatie frumoasa si cu mare parte din parintii copiilor, m-a ajutat mult sa imi usurez munca.
Am invatat si inca invat multe de la colegele mele din gradinitele Montessori Class Preschool, si apreciez enorm efortul lor de a indruma copiii cu blandete si bucurie. Ajung de cele mai multe ori mult mai devreme in gradinita, si observ dintr-un colt modul in care lucreaza cu copiii, tehnicile prin care reusesc sa ii linisteasca, dar mai ales, observ cum ii alina si ii strang la piept cand acestia striga: "Mi-e dor de mami!".
Gradinita Montessori Class Preschool are 3 locatii, 2 dintre ele fiind situate in Chiajna, iar a treia in zona centrala (zona Piata Alba Iulia). Sunt bucuroasa sa fac parte chiar si part time din aceasta echipa, si sa pot livra ceea ce stiu, in cele 3 locatii ale gradinitei.
Ador motto-ul de pe site al gradinitei: "Mai mult decat o scoala, un mediu pentru viata!".
Montessori Class Preschool oferă tuturor copiilor între 1,5 și 6 ani o educație echilibrată urmând învățătura Mariei Montessori. Grădinița aduce împreună un mediu frumos și bine pregătit, profesori certificați Montessori și materiale atent selecționate. Clasele MCP sunt concepute să întâmpine nevoile tuturor copiilor, iar comunitatea asigură învățarea independentă și suportul emoțional de care fiecare copil are nevoie ca să își dezvolte potențialul cu care se naște.
Clasele Montessori urmăresc principiile filozofiei Montessori ca structură și metodă de lucru.
Paleta de vârste diferite vine în întâmpinarea perioadelor senzitive prin care trec copiii în copilăria timpurie. Clasa este un mediu interactiv care dezvoltă imaginația, simțurile și independența copilului.
Clasele spațioase și luminoase oferă un mediu bine pregătit care facilitează învățarea și explorarea. Materialele estetice și atent selecționate, așezate la nivelul copilului, îl ajută pe acesta să își rafineze simțurile.
In gradinitele Montessori se respecta nevoia de independență din fiecare copil. El își dorește să facă lucrurile singur și se simte foarte fericit atunci când reușește. El devine conștient de puterea pe care o are, iar profesorii sunt doar călăuza de care copiii au nevoie în descoperirea lumii înconjurătoare.
Educația cu blândețe și respectul pentru unicitatea fiecăruia, creează o legătură neprețuită între educator, copil și părinte.
Am vazut in nenumarate randuri ca se incurajeaza puterea de alegere a fiecărui copil. Asa cum transmit si eu adesea insa, pentru asta este nevoie de reguli clare, pozitive, de așteptări clare care îl ajută pe copil să înțeleagă consecințele alegerilor lor. Comunitatea clasei este doar o oglindă a societății în care copilul se va transforma în viitorul adult.
In functie de programa scoala, copiii au acces la:
- Zona Viaţa practică care presupune existența acelor materiale
care să susțină activităţi efectuate în viaţa de zi cu zi, care ajută
copiii să devină independenţi, încrezători în sine, ordonaţi şi să-i
înveţe să se concentreze.
- Zona Senzorial, unde copilul are acces la materiale senzoriale și
poate să distingă, să ordoneze, să clasifice şi să descrie impresii
senzoriale legate de lungime, înălţime, temperatură, greutate,
culoare, înclinare, miros, etc.
- Zona Matematică cu material specific Montessori, unde fiecare
exerciţiu se creează în jurul unor experienţe specifice care constituie
baza pentru dezvoltarea în viitor a gândirii matematice abstracte.
- Zona Limbaj, unde utilizând materialul Montessori, educatorul îl
ajută indirect pe copil să-şi îmbogățească şi să-şi perfecţioneze
limbajul.
- Zona Știinţă și cultură – Libertatea de care se bucură copilul în
mediul special creat, îi permite să experimenteze, să observe şi să
mânuiască, să exploreze, să perceapă, să descopere şi să clasifice.
Sper sa va ajute parerea mea si sa va faca curiosi sa programati o vizita in aceasta institutie, cu incredere! Am ajuns in multe scoli si gradinite din Bucuresti cu atelierul muzical, si pot numara pe degete locurile in care m-as intoarce.
Informati-va atent atunci cand alegeti cresa/gradinita pentru copiii vostri, cautati sa rezonati cu managerul/educatorul, si aveti incredere in echipa pe mana careia va lasati copilul. Doar lucrand in echipa cu cadrul didactic, puteti vedea progres, ci nu regres.
Învată mereu ceva nou!
Fii curioasă! Explorează!
Pune-ți mintea la lucru!
Caută mereu sa experimentezi lucruri altfel!
Investeste in pasiuni noi!
Stiu ca toate cele de mai sus sunt extrem de benefice mintii noastre, insa nu mereu ne este usor sa iesim din zona de confort, corect? Imi doream de multa vreme sa creez tutoriale de percutie corporala pentru canalul youtube, insa habar nu aveam cum/de unde sa incep. Am gasit cu chiu, cu vai, o explicatie din care nu am inteles nimic, asa că m-am dat batuta.
Am reluat a doua zi procesul/ideea, si parcă din ecuatia de gradul 5, ajunsesem la una de gradul 3. Iar m-am enervat si iar am inchis laptopul.
Ce credeti?
In noaptea cu pricina, nu am dormit. Visam elemente corporale, visam cum lucrez la astfel de exercitii, iar in urmatoarea zi m-am pus iar la laptop.
Abia reusisem sa inteleg o parte din montarea unui astfel de tutorial, cum sa visez ca il duc la final???
Chiar nu credeam ca voi reusi sa invat sa montez figurina cu figurina, ca voi putea mixa pe muzica toate insemnele din tutorialele create. 4 zile am “bibilit” (pe romaneste) sute de insemne si functii care sa redea oarecum ce aveam eu in minte, si usor, usor, am dat o forma unui prim tuturial de 28 secunde. Da! 4 zile de munca pentru 28 de secunde de material.
A fost chiar greu, si a iesit ceea ce puteti vedea acum pe canalul meu youtube: https://youtube.com/@geaninastudencu?si=m7qfwrzTa7MBDhO5.
Le puteti incerca inclusiv cu copii de 3-4 ani, pentru ca sunt tutoriale usoare, scurte, pe care le-am realizat in functie de cunostintele pe care (NU) le-am avut in momentul realizarii. Sa nu ne oprim niciodata din a incerca/a invata.
Eu sunt mandra ca am reusit singura sa montez/editez de la 0 aceste tutoriale si promit ca va urma o serie lunga de astfel de exercitii, pe care sa le lucrati acasa sau la clasa.
Cum va simtiti cand iesiti din zona de confort?
Nu aveam in plan sa vizitam Istanbulul vara aceasta, insa am fost convinsa de cativa parinti din comunitate sa imi iau cateva zile libere.
Nu ne-a atras prea tare litoralul romanesc, asa ca am decis sa mergem la Istanbul, cu masina personala. Ne-am gandit si razgandit cu privire la ora de plecare, insa intr-un final am decis sa plecam la 3.30 dimineata, astfel ca eram si odihniti (adormit la 9.00), plus ca doream ca Nicholas sa doarma jumatate de drum, cat sa nu i se para plictisitor drumul. Am procedat corect, si intr-adevar, jumate de drum a dormit. Am iesit prin Bulgaria, iar trecerea la vama a fost rapida.
Desi drumul pe waze arata 9 ore, cu opririle de la vama + mici opriri pentru cafea si dezmortire, ajungi sa faci 11-12 ore. Am ajuns la hotel in jurul orei 14.00, iar dupa o masa rapida la mall-ul de langa, am dormit pana spre seara. Am fost cazati pe partea asiatica a Turciei, iar hotelul ne-a oferit apartament la etajul 39 din 42 - chiar am avut un peisaj superb.
In prima seara nu am avut multe optiuni de vizitat sau explorat, astfel ca am ales o simpla plimbare pe faleza Bosforului - intr-adevar, peisaj extraordinar. La ora 22.00 multe familii cu copii mici abia soseau in zonele verzi/pe faleza. Veneau cu paturi, carti, picnic si se bucurau de atmosfera relaxanta - mi-a placut sa vad asta.
A doua zi dupa micul dejun am plecat sa vizitam: am ajuns prima oara la Blue Mosq. Pana sa ajungem insa la moschee, am vazut cu adevarat ce inseamna aglomeratia din Istanbul si mai ales, provocarea de a gasi parcare. Cred ca am spus de nenumarate ori in aceasta vacanta, ca Bucuresti-ul este fabulos din acest punct de vedere. In Istanbul se conduce haotic, sunt milioane de masini pe toate benzile existente, soferii rareori semnalizeaza, iar pietonii sunt efectiv inconstienti - traverseaza pe unde au nevoie, fara a se asigura o secunda. Mai pe romaneste, se arunca in fata masinii. Ce inseamna insa sa gasesti parcare? Sa lasi masina pe un teren full de masini, si sa lasi cheia domnului de la parcare, care muta si schimba masinile intre ele, in functie de cine are nevoie sa iasa. A fost necesar sa facem si noi asta, desi mi s-a parut riscant si m-a scos maxim din zona de confort. Langa Blue Mosq se afla si Hagia Sofia, pe care am admirat-o din exterior - era coada si la bilete, iar Nik era cu gandul la ... Legoland.
Am ajuns la Legoland, situat intr-o zona cu centre comerciale - nicidecum nu este un Legoland in genul celui din Dubai sau Germania, ci este o parte din etajul unui mall, cu cateva activitati pentru copii + multe zone in care copiii pot construi cu piese de lego. Biletul per persoana a costat in jur de 1000 lire turcesti, deci cam 140 lei persoana.
Langa Legoland, la parterul mall-ului, am gasit un restaurant la care am revenit in fiecare zi ce a urmat, atat de mult ne-au placut mancarea-ambientul: avea multe feluri de mancare, generoase si la pret bun - Happy Moon's caffe.
In general, intre orele 15.00-18.00 reveneam la hotel pentru relaxare - piscina.
Tot in a doua seara, am ales sa facem excursie pe Bosfor, cu cina si entertaiment incluse - am cumparat excursia de pe un site local, iar preturile incepeau cu 29 euro, si se opreau la 60 euro, in functie de ceea ce iti alegeai: loc VIP, bauturi alcoolice sau nu, meniu de lux sau nu etc. Am ales ceva la mijloc, un meniu fara alcool la 40 euro, iar pentru copil au facut reducere 50%. Sa gasim parcare in port iar a fost o mare provocare: ne-am invartit peste 45 minute, iar solutia a fost din nou una neortodoxa - am lasat cheia la o parcare privata. Costul parcarilor este in jur de 100 lire turcesti pe ora. Excursia pe Bosfor iti ofera un peisaj superb, e mirific sa vezi de pe apa sute de cladiri luminate, care la randul se reflecta in apa. Nu pot spune ca am avut parte de super show sau un meniu waw, deci consider ca si daca alegeam cel mai ieftin pachet, ne bucuram la fel de mult de priveliste si plimbare.
Ziua ce a urmat a inceput in cartierul colorat Balat - un cartier intim, cu localnici draguti, cu sute de pisici in jurul cafenelelor si cu multe magazine de suveniruri si restaurante. Ne-am bucurat de o scurta plimbare si de o cafea buna.
Ziua a 3-a a venit insa si cu multa adrenalina si rugaciuni, pentru ca am ales sa mergem la un parc de distractii - pentru copil: Vialand Tema Park. Pe site-ul Vialand aparea un cost de 60 euro/persoana, insa nu am fost siguri de cateva detalii, astfel ca am decis sa cumparam bilete direct de la ghiseu. La ghiseu am aflat insa ca pretul este 90 euro/persoana, pentru a beneficia de intrari la mai multe atractii. Noi am cumparat biletul standard, mai existau insa si bilete GOLD si DIAMOND (care includeau mancare si alte atractii de care Nik oricum nu parea interesat).
Primele zone au fost dragute, erau potrivite si copiilor mai mici, iar Nik s-a bucurat de joaca. Pe masura ce inaintam, apareau insa provocari mai mari, potrivite si adultilor, iar baietii m-au provocat sa le incerc. Doamne, ce o fi fost in capul meu? Eu stiam ca imi place siguranta, ca trebuie sa simt pamantul sub picioare, insa in mintea mea se auzea continuu: "fa-o pentru copil". Am testat 3 atractii cu adrenalina, care m-au scos maxim din zona de confort. Acum rad si mi se pare funny, insa cand eram acolo sus, in mare viteza, imi tineam ochii inchisi si numaram secundele. Insa, a meritat: copilul meu mi-a spus cele mai frumoase lucruri intr-unul din carusele: "mami, ma tin doar cu o mana. Cu o mana te tin pe tine, sa iti dau incredere!". Pentru acest moment frumos cu Nik, a meritat sa indur toata frica de acolo de sus, si mai ales, din cadere.
In fotografia de mai sus eram intr-o barca, care urca pe niste rulmenti destul de sus, iar deodata, cu viteza, cobora in apa. Am urcat de 2 x pe acei rulmenti: prima cascada a fost la o inaltime mai joasa, iar a doua aproximativ de 2 x mai sus decat prima. La aterizare, se vede cum aratam: ne-a stropit maxim! Parcul in care ne-am buucrat de aventura se numeste Vialand Park - si intrarea se face printr-un mall - sa nu cautati parcare in exterior daca ajungeti - se parcheaza la mall si se iese prin mall spre ghisee/intrare.
Spre seara am pornit spre Galata Tower - aici a fost singurul loc in care am gasit parcare subterana, cu bariera, cum de altfel eram obisnuiti de acasa. Din nou, am dat de mii de oameni, erau cozi imense la intrare, asa ca am decis sa facem doar o scurta plimbare pe strazile adiacente. Am fi dorit sa cinam acolo, insa era full si la restaurante, asa ca am decis sa revenim la Happy Moon"s.
Ziua a 4-a am inceput-o la Grand Bazar. Nu ne-am dus setati sa facem cumparaturi, si nicidecum sa venim acasa imbracati in "branduri", insa am fost curiosi sa vizitam bazarul cu 6000 de magazine. Am mancat in zona bazarului celebrul covrig cu susan, ne-am plimbat si am admirat uimiti miile de magazine pline cu te miri ce. Care a fost cea mai mare provocare? Exact: PARCAREA! Am gasit tot o parcare reinterpretata, am mancat baclava si incghetata, am cumparat cateva suveniruri si am plecat mai departe.
Citisem dinainte de a pleca, despre Museum of Ilussions - asa ca a fost pe lista noastra de vizitat, mai ales pentru Nik. Pot spune ca de acest muzeu am fost dezamagita: am platit toti 3 aproximativ 250 lei, si este de 2 x mai mic decat cel din Afi Cotroceni. Iar camerele/iluziile, sunt aproape la fel ca cele pe care le-am vazut si la Afi de cel putin 3 ori - sunt si 2-3 incaperi diferite. Deci daca ati fost la Muzeul Simturilor din Afi Cotroceni, nu vi se va parea nimic waw aici.
Am decis ca ultima seara sa o petrecem pe langa hotel, sa ne plimbam si sa ne odihnim, caci urma un nou drum de 10-11 ore. De aceasta data am plecat din Istanbul la 9 dimineata, si am ajuns acasa la 20.00, cu opririle aferente.
Concluzia? Frumos, da obositor, mai ales daca ai si copil cu tine. Nik a fost foarte intelegator, a avut rabdare si s-a adaptat in orice context. Noi am avut de acasa pregatita o lista care sa includa atat locuri pentru adulti, cat si locuri pentru copii.
Ne-am bucurat de experienta, de locurile vizitate, de bucatele gustate si de momentele petrecute in 3, insa nu cred ca voi relua curand o calatorie de 10 ore cu masina (si cu copilul), si mai ales intr-un oras atat de aglomerat, in care foarte putin se vorbeste engleza - cel mai mult ne-am inteles cu google translaate sau prin semne (nici in restaurante sau mall-uri nu am gasit persoane cu care sa ne conversam fluent in engleza).
PS: MUSAI de platit vinieta la bulgari, si HGS in Turcia (un fel de rovinieta de a lor - noi am facut de indata ce am trecut vama la turci). Sa aveti procuri pentru masina, daca aceasta este in leasing sau daca persoana din actele masinii nu coincide cu persoana care conduce masina: la bulgari, procura in romana/engleza, iar la vama cu Turcia, procura tradusa si legalizata in limba turca.
Un studiu realizat de cercetatorii de la Florida Atlantic University demonstreaza ca atingerea si contactul mama-copil sunt esentiale pentru o reglare optima a neurodezvoltarii la inceputul copilariei.
Kangaroo Care, o metoda piept-piept de ingrijire a unui bebelus, in special a celui prematur, a fost asociata cu dezvoltarea neurofiziologica.
Asociația Prematurilor și Asociația ABC-ul educației pentru copii, cu implicarea domnului Nelu Tătaru, președintele Comisiei pentru Sănătate și Familie a Camerei Deputaților, la inițiativa doamnei deputat Mara-Daniela Calista au lansat pe 7 noiembrie 2023, propunerea de implementare a Carnetului Prematurului și Nou Născutului cu Risc, precum și de integrare a terapiei Kangaroo Care în maternități.
În urma dezbaterii și a prezentării inițiativei va fi realizat un proiect de lege care are ca scop oficializarea și implementarea acestui demers la nivel național.
Implementarea terapiei Kangaroo Care în maternitățile din România este o inițiativă ce vine în sprijinul tuturor nou născuților, inclusiv prematurilor. Terapia Kangaroo, cunoscută și sub numele de „metoda mamă-cangur” sau „îngrijirea piele-pe-piele”, este o tehnică de îngrijire neonatală în care nou-născuții, inclusiv prematurii, sunt ținuți piele pe piele cu mama sau tatăl lor.
Terapia Kangaroo ajută la stabilizarea temperaturii corpului, stimulează alăptarea, consolidează legătura afectivă între părinte și copil, reduce stresul și plânsul, stabilizează funcțiile vitale, scade riscul de infecții și susține creșterea și dezvoltarea prematurilor.
Avantajele inițierii acestei terapii în maternități pentru prematuri a fost detaliată și de reprezentantul OMS la eveniment.
Multi dintre copiii mici cu care lucrez au fost nascuti prematur, si aflu de la parinti ca au fost privati de bratele mamei, zile, chiar saptamani bune. Parintii observa un ritm mai lent de dezvoltare in unele cazuri, poate pe plan motric, pe plan socio emotional sau chiar cognitiv, astfel ca aleg sa isi aduca copiii sa ii stimulez cu ajutorul muzicii si al activitatilor pe care le practic cu copiii.
Nici fiul meu nu a beneficiat de bratele mele in primele 7 zile de viata, si m-a ingrijorat putin acest lucru, insa am fost foarte implicata in activitati si stimulare in primii 2 ani de viata, astfel ca la gradinita/scoala, nu au fost sesizate probleme de nici un fel.
Diana Calin Gamulescu, fondatoarea Asociatia Prematurilor ma duce in timp an de an, cand ma invita sa particip fizic la campaniile de ajutorare a maternitatilor, si de fiecare data cand vad copii in incubator, las un gand bun pentru sanatatea lor.
Asociatia Prematurilor continua sa faca fapte bune si sa ajute maternitatile din toata tara, mai cu seama sectiile de neonatologie, si sunt multe moduri in care poti ajuta si tu.
Poti afla detalii despre modul in care poti ajuta, direct de pe site-ul asociatiei: https://asociatiaprematurilor.ro/.
Sunt pasionata sa citesc si sa ma documentez in ceea ce priveste sanatatea creierului, si incerc sa pun in aplicare toate sfaturile pe care specialistii in neurologie-neurostiinte le prezinta in carti/documentare.
M-am oprit la un pasaj extraordinar de interesant pe care l-am gasit in cartea "Schimba-ti creierul in 365 zile", si am decis sa impartasesc cu voi cele 10 lucruri pe care ar trebui sa le evitam cand e vorba de copiii nostri, lucruri transmise de medicul Daniel G Amen.
Concret, ce SA NU FACEM?
PROVOCARE - EXERCITIU
Scrie pe o agenda care dintre comportamentele mai sus mentionate le regasesti in interactiunea cu copilul/copiii tai. Fa un plan pentru a pune capat sau pentru a micsora numarul comportamentelor daunatoare relatiei parinte-copil.
Consider ca versurile tuturor pieselor sunt inspirate din viata reala sau din trairile celui care scrie textul piesei cu pricina, iar Tania Turtureanu sigur a stiut ca multa lume se va regasi in versurile "Ce frumos ar fi daca ne-am vedea, fiecare de gradina sa".
Nu stiu cum este in anturajul vostru, la job sau pe grupurile de parinti, insa eu vad foarte des cum oamenii sunt mai interesati de ce face vecinul, decat sa isi puna ordine in propria viata/meserie.
Pentru mine, ca artist (de aceasta data iau in calcul aceasta parte a meseriei mele), este extrem de neplacut sa primesc sfaturi nesolicitate sau sa mi se spuna ce sa fac, de la persoane neavizate care cred ca pot controla totul, insa de fapt nu stiu nimic din meseria si programul pe care eu il desfasor.
In curand se implinesc 17 ani de cand am pus bazele companiei de evenimente DJ MC NUNTA, si in toti acesti ani nu am avut deloc pauza (mai putin perioada pandemiei, cand nu a depins de noi). Consider ca atat eu cat si sotul meu avem experienta indeajuns pe aceasta arie, a evenimentelor, cat sa nu permitem unei persoane neavizate sa ne dea sfaturi necerute sau mai mult, sa ne spuna ce sa facem, "ca asa e bine".
Daca rolul meu la un eveniment este sa prezint si sa cant, de ce as merge la un ospatar sa ii spun cum sa toarne vinul in pahar? Daca treaba mea este strict sa intretin atmosfera si sa bucur oamenii de la eveniment, alta treaba nu am decat sa merg in bucatarie sa il cert pe bucatar ca nu a aranjat sarmalele orientate catre nord-vest?
Intelegi voi comparatiile mai sus mentionate ...
Si scriu acest text deoarece nu de putine ori intalnim persoane "binevoitoare" la evenimente (nu ma refer la invitati), care in loc sa depuna eforturi in a-si face bine treaba pe aria lor, prefera sa ne dicteze noua ce ar merge mai bine.
Cunosc tipologia nuntasului de nunta mai bine decat ma cunosc pe mine, slava Domnului. Stapnesc foarte bine arta vorbitului in public si mai ales a improvizatiei, si stiu exact ce am de zis, cand, cum si cui. Deseamenea, sotul meu care este DJ simte la fel de bine vibe-ul oamenilor si stie exact ce si cum sa mixeze, la momentul potrivit. Dar ce faci totusi cand la eveniment, dai de un atotstiutor care e gata sa te ghideze la fiecare pas? Eu personal, as anunta la microfon ca ne retragem in masina 2 ore, ca exista o alta persoana avizata si experimentata gata sa ne ia locul.
Sunt total de acord ca nu putem rezona si nu ne poate placea tot ce se intampla in jurul nostru, insa asta nu ne da dreptul sa invadam spatiul sau meseria unei persoane, si mai ales sa incercam din pozitie de superioritate sa ii controlam modul de lucru.
Observ din pacate aceasta tendinta si in ceea ce priveste lucrul cu copiii/zona aceasta de parenting. Ce-i drept, ajung la mine parinti extraordinari si in ultima perioada nu am avut deloc situatii neplacute sau tensionate, insa am multi prieteni cu alte meserii (educatori, terapeuti, animatori, medici), care de foarte multe ori sunt pusi de parinti sa procedeze altfel decat o fac, pentru ca "stiu ei mai bine".
Cu iertare, vad lucrurile total diferit. Nu as putea merge maine sa imi operez piciorul fracturat si sa ii spun medicului chirurg cum ar fi mai bine, ca am citit eu pe google sau am vazut in Dr. House.
Da, ca sunt cazuri izolate cand lucrurile stau total altfel, cand e nevoie sa intervenim, cand se depaseste limita bunului simt, a eticii, sau cand ne lovim de situatii care intr-adevar dauneaza, si e cat se poate de normal sa ne spunem parerea, sa luam masuri si sa intervenim.. Insa cel mai bine ar fi sa ne ingrijim de gradina noastra, sa o ajutam sa infloreasca, sa fie verde si sa nu fie atacata de daunatori.
Si apropo de interventii si ideea a-ti spune parerea, am fost si eu nevoita sa intervin si sa gestionez un caz, la una dintre primele gradinite la care a fost Nicholas: copiii ascultau manele, ceea ce nu mi se parea firesc, pentru o institutie care pune bazele educatiei unor copii de pana in 7 ani. Cred ca acela a fost unul din putinele momentele in care am simtit sa intervin si sa imi spu off-ul, insa in general, las specialistii sa isi faca treaba.
Bucurati-va de propria gradina, cresteti, evoluati, si culegeti cele mai bune roade!
Multi parinti, mai ales parinti ai copiilor sub 3 ani, au refuzat sa mai frecventeze atelierul muzical, pe motiv ca am reguli interne …
Nu mi-au spus direct acest lucru, insa am aflat de la prieteni comuni sau din feedback-ul oferit in parc altor persoane.
Nu am livrat un serviciu bun?
Nu am fost profesionista?
Nu le-am alocat atentia cuvenita?
M-am purtat inadecvat cu copiii lor?
Nimic din cele de mai sus ... singura problema pentru care s-a luat aceasta decizie, tine de REGULI, iar dupa cum va spun adesea, eu cred ca o societate/o comunitate pot functiona sanatos, doar cu limite si reguli.
In ceea ce priveste copiii mici, inteleg si accept ca e dificil sa tii un copil mic in sarcina minute in sir, tocmai de aceea, pe perioada atelierului muzical alternez piesele/instrumentele/activitatile. Unii copii rezista mai mult la un exercitiu, altii nu, ceea ce e normal, insa rolul parintelui la atelierul muzical este de a incuraja copilul si de a-i oferi suportul necesar in parcurgerea exercitiilor.
Tot ce scriu pe conturile mele este testat cu foarte multi copii, si la majoritatea s-a adeverit tot ce am spus.
Cand nu a functionat?
Cand parintele i-a spus copilului sau mie, in mod repetat:
- e ok mami, fa ce vrei
- eiii, fiecare face ce are chef, copilul meu are alte preocupari
- nu va sta copilul meu ca toti ceilalti ever
- mergi mami, joaca-te liber
- nu va rezista
- nu stie ce e aia regula
- nu are rabdare
- oboseste, se plictiseste
- el e invatat sa faca ce vrea, ii permitem orice
- nu pot sa ii iau instrumentul, va face circ
Atunci cand punem o eticheta unui copil, indiferent de varsta, acesta se va comporta intocmai, sau va creste cu convingerea ca este "sensibil, emotiv, obraznic, rau" ... depinde de caz.
Revenind la reguli ... daca incurajam copilul ca ii este permis orice, indiferent de context, ii va fi destul de greu cand va pasi in colectivitate sa tina cont de instructiunile educatorului/invatatorului si sa respecte termene/participarea la anumite activitati de grup.
Plange ca nu e ca el? Da, de obicei toti copiii plang cand nu e ca ei, insa doar lucrand la acest aspect, ii putem ajuta sa inteleaga ca nu mereu in viata totul va fi cum doresc ei, din pacate. Trebuie sa acceptam ceea ce traiesc, simt, chiar si modul in care reationeaza cand se lovesc de un refuz, insa totodata, limitele sanatoase ii ajuta pe termen lung.
Chiar si in parc, unde e joaca libera, ne ghidam dupa reguli, corect? Nu aruncam pe jos ambalaje, nu lovim alti copii, nu ne urcam cu picioarele pe tobogan, nu distrugem locul de joaca, samd.
Nu voi schimba ideea de reguli in ceea ce priveste structura atelierului muzical, pentru ca am confirmarea a zeci de parinti, ca prin ceea ce livrez am fost de mare ajutor in dezvoltarea copiilor lor.
Depinde mult de asteptarile noastre atunci cand alegem o activitate extra/gradinita sau scoala, insa in acelasi timp trebuie sa acceptam ca niciunde nu va fi totul exact asa cum gandim noi sau cum ne dorim noi.
Pe perioada cat a fost la gradinita fiul meu, foarte des eram intrebata: “cum este unde il duci pe Nicholas?”
De 2 ani, de cand a inceput scoala, intrebarea pe care o primesc la fel de des este: “cum e la Liceul Româno-Finlandez?”
Raspunsul meu a inceput si va incepe mereu asa: “PENTRU NOI, PENTRU NIK … este …”. Pentru ca da, pentru noi este ceea ce avem nevoie, poate pentru copilul tau nu. Eu nu stiu ce asteptari ai tu ca parinte de la institutia pe care urmeaza sa o frecventeze copilul tau.
De ce am tinut eu cont intai de toate? De oameni, de echipă, de modul in care se comunica, de modul in care este facut sa se simta copilul meu. Cand am avut interviul la LRF, am fost intrebata ce imi doresc pentru copilul meu. Imi amintesc ca raspunsul a fost: “sa fie fericit”. As reformula putin acum, la 2 ani distanta, si as spune ca mi-as dori ca fiul meu sa fie inconjurat de oameni dedicati care sa il ajute sa dobandeasca niste competente pe care noi parintii, nu i le putem atribui. Mi-as dori ca scoala si cadrele didactice sa ii ofere incredere si sa nu il puna la zid daca nu va excela la o materie, pentru ca avem asteptari nerealiste uneori de la copiii nostri, si ii obligam sa faca ceea ce ne dorim noi, nu ce isi doresc ei. Si da, evident ca imi doresc sa fie si fericit in clasa/comunitatea scolii. Insa de fericire trebuie sa ne ocupam noi parintii, iar daca noi ne suflam in aripi, ci nu le taiem, daca ii iubim si le transmitem cele mai bune valori, clar vor fi si fericiti. Asadar, recomand locuri si oameni cu care eu/noi/copilul meu rezoneaza, si daca m-as duce cu 2 ani in urma, tot LRF as alege. Oamenii care il inconjoara pe Nik, si care ne ofera suport chiar si noua, parintilor, sunt extraordinari, si REPET: doar facand echipa cu cadrul didactic, putem ajuta la evolutia copilului nostru.
Uitandu-ma in mediul online, in diverse comunitati si chiar in anumite grupuri de parinti de whats'up, ma intristez sa vad ce comentarii si ce asteptari au unii parinti de la scoala sau educator/invatator. Cred ca in nici o institutie nu gasim perfectiunea la care noi aspiram, nici o scoala nu ne va astepta copilul cu covor rosu, cu capsune invelite in ciocolata pe banca, cu tablete pe masa, cu masa proaspata la pranz, cu fructe BIO, cu costuri mici, cu profesori care sa rada non stop si care sa dea doar note de 10 tuturor. Da, poate ca asta si-ar dori copiii nostri si chiar si noi, insa cred ca asteptarile noastre sunt prea mari.
Auzisem cateva povesti de la cativa prieteni, care efectiv m-au facut sa ma inchin cu stanga. Mamica unui baietel era foarte suparata pe scoala/pe invataotare, ca ciorba de la masa de pranz era prea fierbinte, si totodata, ca doamna nu ii da sa manance (el nu se descurca, i-a dat mama sa manance pana la 6 ani). O alta poveste spunea ca un grup de parinti a reclamat (doamne, au facut sesizari la scoala), ca nu sunt multumiti de culoarea uniformei, si doresc o schimbare. Si iata cum pentru niste subiecte dupa parerea mea total lipsite de importanta, acele scoli/institutii primesc feedback negativ pe piata, iar alti oameni aud ca e "nasol domne acolo". Dar de ce e nasol? Ca nu i se da copilului tau cu lingurita la 7 ani? Poate ca sunt prea directa fata de acest subiect, insa eu asa vad lucrurile ... si da, putem da un feedback negativ cand semnalam probleme serioase ce tin de siguranta copilului (fizica sau emotionala), cand suntem furati, cand exista agresiune sau lipsa de interes din partea cadrului didactic, dar nu pe motiv ca e "ciorba prea fierbinte".
Si nici unde a fost si este Nik nu pot spune ca a fost/este perfect, asa cum mi-am creionat eu in vise, insa 90% din ce traieste si primeste, se aliniaza valorilor noastre, astfel ca cei 10% ramasi sunt nesemnificativi.
Cum ar fi ca o institutie care are in grija 200-400-600 copii, sa schimbe zi de zi, saptamana de saptamana regulile, dupa cum doreste fiecare familie? Va spun eu, IMPOSIBIL.
Si vad asta si la Music class, unde lucrez evident si cu parintii. Se intampla rar, slava cerului, insa si mie mi se cer lucruri cu care nu sunt de acord, si ar fi total eronat ca la fiecare sfat nesolicitat primit, sa si aplic ceea ce mi se cere.
Asadar, eu va invit sa va ganditi la acest text, si sa nu fiti prea exigenti cu oamenii care se vor ocupa de copiii vostri, iar daca vreti ca totul sa se intample cum vreti voi, ca "asa e mai bine", exista varianta de homeschooling.
Am fost acolo!
Am fost si eu acea mama foarte panicata, care era de parere ca fiul ei respira doar in prezenta ei, ca nu se va acomoda nicaieri, niciodata, si iata ca la ceva ani distanta, odata cu experienta si cu povestile auzite de la parintii cu care lucrez, realizez ca mare parte din neincrederea copilului meu era de fapt proiectata de mine catre el.
Am trecut prin etape extrem de grele pe la varsta de 2-3 ani a copilului meu, cand orice incercare de acomodare la gradinita era un esec, cand in parc sau la locuri de joaca mergea doar de mana cu mine, cand nu se distanta nici 1 m de mine, cand nu socializa prea mult si doar eu eram centrul universului lui.
Mare bucurie in sufletul unei mame sa simta acest lucru, insa mai departe ce facem cu integrarea in colectivitate, cu dezvoltarea socio emotionala, cu adaptabilitatea la mai multe medii?
Si iata ca privesc acum in urma si da, eram super protectiva si de cum ajungeam intr-un loc nou, in loc de "buna ziua", spuneam: "el e mai timid, el e fricos, el sta langa mine, el nu prea participa" ... nici macar nu ii dadeam sansa sau nu transmiteam incredere, ci din start proiectam asupra lui ca mai bine sta langa mine. Si a stagnat ceva vreme, pana cand, dupa citirea a mai multe carti mi s-a aprins un beculet si mi-am dat seama ca nu am un copil timid, fricos, dependent, ci ca mie imi e teama sa ii suflu in aripi. Si odata cu acomodarea la ultima gradinita (Casuta cu ghidusii), la care a si stat 2 ani si jumatate, pana la inceperea scolii, copilul meu "timid" a devenit un copil independent si sigur pe el.
Ce am mai facut diferit?
Am avut incredere in educatorii lui, unui dintre ei la acel moment fiind chiar Alexandra Dascal, managerul gradinitei mai sus mentionate. Nu ma simteam confortabil cand imi propunea sa il las cu mainile in noroi sau cand il punea sa escaladeze diverse elemente din curtea gradinitei - ii spuneam tot timpul: "fii serioasa, Nik nici nu va atinge pamantul/noroiul, Nik sigur nu va sari peste cauciucurile din curte". Ba chiar asteptam mesaje de la ea in care sa imi spuna: "asa e, Nik nu a dorit sa participe la joaca noastra cu noroi". Ce sa vezi? Primeam fotografii in care il vedeam pe Nik cum se joaca cu ramele si picteaza cu noroi, cum sarea in balti si era murdar pana la gat, cum facea intrecere tip Survivor in spatiile special amenajate.
Si poc, alt beculet ... deci copilul meu poate face orice, eu eram cea care ii bloca ideea/dorinta, din temerile mele. Si tot ce proiectam spre el, se adeverea. Asa ca atunci am decis ca orice ar fi, in viata aceasta voi face echipa cu educatorul si invatatorul, care vad si analizeaza copilul din alt unghi, nu doar emotional si precaut, cum o fac eu ca mama.
Chiar si acum, dupa 2 ani de scoala, ca deja trece clasa a 2-a, aud si ascult ce imi spune invatatoarea lui Rozalia, de la Liceul Romano Finlandez, si nu ezit niciodata sa pun in aplicare sfaturile ei. De ce? Pentru ca ea il vede in alt mediu, ea vede cum se comporta in relatia cu colegii, cu doamnele de la receptie, cu ceilalti profesori. Eu nu mai sunt in spatele lui sa vad ce face la orice pas si nici nu are un microfon lipit de ghiozdan, asa ca primesc cu recunostinta sfaturile invatatoarei si impreuna cu tatal lui, aplicam ce e de aplicat. Si din pacate, inca sunt parinti a caror abordare este: "Cine esti tu sa imi spui ce sa fac? Eu stiu ce e mai bine pentru copilul meu ...". Ei bine, nu e chiar asa.
Si vad asta si de 4 ani incoa', de cand tin atelierele muzicale. Multe dintre mesajele pe care le primesc, suna cam asa: "copilul meu va plange, nu va sta locului, nu cred ca ii va placea, e retras, e introvert, sa nu il bagi prea mult in seama, e mai temator, nu prea are incredere, sigur vom parasi sala dupa 10 minute ...".
In multe cazuri, frazele de mai sus s-au adeverit, insa vazand si copilul in activitate, simteam mereu ca ceea ce el face/simte, este de fapt proiectia mamei asupra lui. Copilul simtea sa vina spre mine cu un instrument, mama insa il lua de mana si ii spunea repetitiv "vine si mami, te ajuta mami".
Daca am fi putin mai increzatori ca parinti, copilului ii va fi mai usor sa se desprinda, insa daca ne setam din start ca sigur invatatoarea ascunde ceva, sigur educatoarea tipa, sigur e nasol la gradi, sigur se intampla ceva rau, sigur va plange, sigur se va imbolnavi, sigur nu se va adapta, SIGUR ca asa va fi.
Las aceste randuri aici nu in calitate de specialist, ci intai de toate in calitate de mama care a testat situatiile mentionate Si da, in al doilea rand in calitate de educator muzical in care multe mame a avut incredere, si care au vazut ca munca noastra comuna a dat roade pe foarte multe planuri: acomodare usoara, dezvoltare socio emotionala, incredere in sine si dezvoltarea altor abilitati necesare copilului pentru independenta.
Sfat oferit cu inima: AVETI INCREDERE IN COPIII VOSTRI, si luati ca atare oamenii si situatiile din fiecare etapa (bebelusie, gradinita, scoala). Veti gasi cu siguranta oamenii si institutiile potrivite voua, insa nu veti gasi PERFECTIUNE, asa ca trebuie sa invatam sa ne adaptam, si acelasi lucru trebuie sa ii invatam si pe copiii nostri. Altfel, cand vor creste, se vor lovi de o serie de dezamagiri, vor fi frustrati si tristi, pentru ca au fost invatati de mici ca totul e perfect, ca "mami si tati au batut mereu cu pumnul in masa pentru a-mi fi mie bine".
Doamne ajuta sa nu fie cazul sa intampinam dezastre, situatii grave care necesita interventii, insa ne-am usura mult viata de parinti, daca nu am lua in seama chiar toate lucrurile nesemnificative aparute zi de zi.